Не одними, не одними трояндами живе наш брат садівник і навіть рідніший рідного – трояндар. Всіх бажаючих запрошуємо на город. Красивий город – з вузенькими грядочками, бордюрами, в яких тісно, але комфортно проживають овочі, фрукти, пряні трави, квіти і, звичайно, троянди. Історія декоративного городу сягає корінням монастирських садів середньовіччя, підхоплюється пишними садами великих замків вельмож, доживає до сучасних присадибних ділянок і не старіє – розквітає і множиться! Все більше українців переглядають свої міркування щодо городництва, переосмислюють його і свої потреби, вписують город в сад і навпаки. Виглядає це (і є) і красиво, і корисно. Звідки він прийшов до нас, такий наразі популярний, декоративний город? Будемо копати! Лопату!
Зміст:
- Монастирська традиція
- Дизайн саду потаже – вдосконалений декоративний город
- Декоративний город замку Віландрі
- Розмарі Вері — популяризатор стилю потаже в Великобританії
- Як створити декоративний город, або сад в стилі потаже?
Монастирська традиція
Франція – осередок культурного розвитку середньовіччя у всіх напрямах, в тому числі і садівництва. Городництво, яке, крім практичного, має декоративний характер, походить від монастирської традиції. Монахи і монахині вирощували овочі і трави для споживання в їжу та з медичною метою. Цей процес був свого роду молитвою, послухом. Така традиція збереглась і до наших часів, але початок її було покладено саме в французських монастирях.
Символізм в розбитті саду, практичність і декоративність – основні риси монастирських городів і садів, які поєднували в собі ці дві складові. Основна їх ідея — що є корисним, те має бути і красивим.
Замкнутість і закритість монастирських дворів від зовнішнього світу уособлювала рай на землі і відгородження від всього мирського. Хрест вгадувався в діленні саду перпендикулярними доріжками, фонтан на перехресті – символ віри і благодаті, вода – очищення. На перехресті також висаджувалися лілії або троянди, які символізували Божу Матір. Дерева та кущі для економії простору висаджувалися вздовж стін. Важливим елементом монастирського саду був заплутаний лабіринт, зроблений з формованих чагарників, що відображав блукання душі на шляху до Бога.
Альтанки, ротонди, лави для відпочинку і усамітнення були зроблені з каменю, їм надавався злегка здичавілий вигляд. Штучна запущеність створювалася за допомогою каменів, покритих мохом, декоративних благородних садових рослин, а також дикоросів: лілії, іриси, мальви, примули, конвалії, півонії…
З плодових рослин в таких садах вирощували сливи, яблуні, виноград, мигдаль, груші, горішники, шовковиці, каштани. Бобові, пастернак, ріпу, цибулю вирощували поруч з лікарськими і пряними травами – кмин, фенхель, петрушка, шавлія, лаванда, м’ята, кропива. Щоб рослини більше отримували тепла і сонця, грядки припіднімали і утеплювали дерном або жердинами.
Можна допустити, що сучасні пейзажі монастирів мало змінилися з тих давніх часів. Поєднання фруктів, овочів і лікарських трав лягло в основу всіх наступних французьких городів.
Сучасний монастир «Скіт Сент-Фуа»
«Скіт Сент-Фуа» (Skite Sainte Foy), що на фото вище, це православний монастир. Понад 20 років монастирем керують два православні ченці: брат Жан та брат Йосиф. Ченці практикують органічне землеробство. Численні реставрації свідчать про повагу до ландшафту та традицій будівель. Колишній фотограф Брат Жан працював у відомих газетах, мандрував світом, спілкувався по роботі з зірками, наприклад, з Сальвадором Далі. Сьогодні життя брата Жана зовсім не таке насичене. Щодня він ділить свій час між молитвою, садом та кухнею.
Ось як він говорить про місце саду в своєму житті: «Сад для нас важливий, ми маємо дуже ніжні стосунки з природою, тому що природа — це книга, написана рукою Божою. Садівник не обробляє салати, садівник обробляє землю, слухаючи хмари, місяць і погоду…»
Дизайн саду потаже – вдосконалений декоративний город
Практичний середньовічний монастирський сад еволюціонував і поклав початок розвитку потаже – французького різновиду городу, який вражає кількістю і якістю овочів та фруктів, що на ньому ростуть. Потаже (potager) – від французької «potage» – «суп». Овочі, що вирощувались, призначалися для супу, який був основою обіду.
Сучасний потаже — продуманий до найменших деталей город, свідчення вміння людини підкорювати рослини. Саме в цьому, насправді, і є «зерно», основа французького городу: те, що призначається для споживання, має гарно виглядати і бути слухняним.
Цей дизайн саду зародився на півночі Франції. В ньому існують свої закони, неписані правила і величезна можливість для творця свого власного потаже відчути себе справжнім художником. А як інакше, якщо з року в рік пропускаєш через себе і смак, і вигляд облюбованої городини? Цей процес несе з собою кольорові задачки, форми і текстуру, поєднання і фотогенічність, і, звичайно, насолоду від всього процесу.
«Є у французів невловиме поняття «теруар», яке поєднує в собі розуміння грунту та клімату. Теруар надає вину свій особливий місцевий присмак. Коли висаджуєш виноградну лозу, повинен розуміти клімат і грунт. Це важливо. Теруар – це на рівні відчуттів, але саме в ньому природа любові французів до своєї землі» — Монті Дон в передачі «Французькі сади. Сади гурмана».
Декоративний город замку Віландрі
Найзнаменитіший у світі город – це декоративний город замку Віландрі (Луара, Франція). Він був закладений виходячи з уявлень про те, як могли виглядати сади в період розквіту Ренесансу в 16 столітті. Цей город має тільки декоративне призначення. Овочі в ньому висаджуються так, щоб створити ландшафт. Збір врожаю може порушити композиції і залишити дірки, тому овочі в суп не йдуть. Але помідори, перці, баклажани роздаються гостям та працівникам саду, хоча доля більшої частини врожаю – компост.
Віландрі завжди був відомим, але особливої популярності він набув у 80-ті роки 20 століття. Овочі вирощувались для споживання, але обиралися і висаджувались з декоративною метою. Декоративність і прямі загорожі стали невід’ємною частиною французських городів.
Розмарі Вері — популяризатор стилю потаже в Великобританії
Розмарі Вері – всісвітньо відома дизайнерка і садовод з Великобританії. Авторка унікальних садів, книг про садівництво та власної біографії. В 33 роки почала займатися своїм садом, до 40 років займалась родиною, в 51 почала писати статті про ландшафтний дизайн, в 52 її сад відкрився для відвідувачів, в 66 почала кар’єру ландшафтного дизайнера, в 62 вийшла її перша книга, за наступні 20 років вона видала ще 17, а в 76 років аматорка ландшафтної справи – отримала докторську ступінь американського університету.
Читайте також:
- Як американці 3 тонни овочів на 4 сотках вирощують
- Пермакультура — що таке та з чим її «їдять»?
- Як органічне землеробство змінило життя пенсіонерів з Литви
- Англійський квітник своїми руками — принципи створення
- Лаванда в ландшафтному дизайні — поради і фото
Назва одної з її книг – «Ніколи не пізно». Вона вважається одною з засновників сучасного американського саду. Принц Чарльз, Елтон Джон і цілий ряд відомих американців та англійців – клієнти пані Розмарі. Саме вона зробила дизайн саду потаже дуже популярним у Великобританії. У консервативних британців слово «потаже» увійшло в лексикон. Помилуватися творінням її рук і взірцевим городом можна у відкритому для відвідувань саду в Барнслі – Barnsley House.
Як створити декоративний город, або сад в стилі потаже?
Багато прикладів подібних до французьких городів кожного року представляються дизайнерами на відомому квітковому шоу Челсі (Chelsea Flower Show). Переможцем саду десятиліття 2010-2019 років, який визначавця цьогоріч за вибором народу, став саме сад в стилі потаже.
Французькі декоративні городи набувають все більшої популярності в приватних садибах. Змішані овочеві, фруктові і декоративні посадки висаджуються відповідно до замислу і смаку їх творців і природньо інтегруються в загальний вигляд саду господарів. Форми самих грядок можуть бути найрізноманітнішими: квадрати, кола, сегменти, прямокутники – справа смаку, бачення краси і практичності. Часто прості рішення найкраще виглядають, особливо на невеликих ділянках.
Симетричні конструкції вносять впорядкованість, зроблені вони можуть бути з дерева, цегли, каменю – питання бюджету і естетичного вибору. Наповнення серединки конструкцій – ще більше варіантів. Групи однакових рослин, розміщених почергово, задають ритм, надають красу і гармонію.
Елементом, що пов’язує посадки і об’єднує простір всіх грядок може бути якась певна рослина, колір, форма – і кожного сезону різна. Центром композиції може виступати, що миліше серцю – обеліск з виткою трояндою, троянда на штамбі, просто троянда…
Трояндами, звичайно, можна не обмежуватися — це може бути, за класичним прикладом, і фонтанчик, і сонячний годинник, і просто якась особлива рослина. Міжряддя, зазвичай, вимощені каменем, цеглою, засипані щебнем або замульчовані корою чи засіяні газонною травою.
Також варто враховувати, що максимального декоративного ефекту потаже набуває в період визрівання врожаю, який пора починати їсти. На допомогу прийдуть однолітні квіти, які не тільки прикриють прогалини, продовжать сезон цвітіння і заманять на ділянку корисних комах, а і забезпечать будинок зрізаними квітами.
Таких городів з огороженими доглянутими грядками, які приносять не тільки користь, а і естетичне задовоення – як мінімум, багато. І всі вони – наслідування декоративного городу французького Віландрі. Віландрі – наступна зупинка. Оревуар!
Вікторія Кононенко,
ЗЕЛЕНА САДИБА.
1 коментар